Mr Cole...
Tror ni på ödet?
DETTA HAR HÄNT...
För tre år sen skickade jag en vägfarare till det förflutna...
...för att stoppa en smitta som hade dödat sju miljarder människor.
För att ändra på historien och rädda framtiden.
Men gåtan var komplexare än vi kunde ha föreställt oss.
Vad fan...?
Vi upptäckte De 12 apornas armé som smitt konspirationer i århundraden.
En sekt med religiösa fanatiker som lydde sin profet.
En kvinna från framtiden som kallade sig själv för Vittnet.
Världens undergång och helvetet på jorden var hennes skapelse.
- Börja. - De är för många!
Vårt uppdrag att stoppa henne har haft ett oerhört högt pris.
Nu har de sista överlevarna från Projekt Splinter förlorat allt.
Jag är döende.
Vår vilja, vårt hopp och våra vänner.
Vittnet har redan börjat förstöra tiden med den röda skogen.
Och gåtan vi ville lösa tillsammans-
-har slutligen lett till ett svar.
- Men inte det vi hoppades på. - Vad fan är det här?
Enda sättet att rädda världen...
Det är ett program till tidsmaskinen.
...att rädda det förflutna, nuet och framtiden...
- ...är genom att radera James Cole. - Det är alla hans tidsresor.
Utradering ur varje ögonblick.
Tidens loopar och trassel. Det här kriget.
Det är en sjukdom som skapades av botemedlet.
Vi skulle aldrig förstöra viruset. Vi skickades för att sprida det.
Slutet var början.
En orm som åt sin egen svans.
Och nu är början äntligen här.
ÅR 2037
Jag heter Cassandra Railly... arbetar med att stoppa..
Smittskyddsinstitutet... Smittan sprids av Leland Frost.
Smittans sanna upphovsmän... De övervakar mig.
Tiden rinner ut. ...finns bland er. Snälla, Cole.
Försiktig! Hon är en skör best.
Jag vill dig inget ont.
Det är bara för eget skydd.
Du undrar hur en plundrare kan vara kvar efter mr Whitleys rensning.
- Tanken har slagit mig. - Det är en stor byggnad.
Det kommer att ta tid att upptäcka alla gömställen.
- Cigarett? - Jag har slutat.
För nån du har förlorat.
Foster skickade dig. Den jävla...!
Projekt Splinter...
Du kommer att behöva många försökspersoner. Är du redo för det?
- Att skicka män in i döden? - Ja.
Hemskt själviskt av dig bara för att rädda din dotter.
- För att rädda världen. - Den här världen är som den är.
- Varför ska du få ändra på den? - För att jag kan göra det.
"Tungt vilar huvudet som bär kronan."
Jag vill bara få chansen. Att inte göra nåt...
Att inte göra nåt vore som att du hade dödat henne.
Jag förstår dig, bättre än de flesta.
Det kommer en dag då ett liv mot sju miljarder är ett liv för mycket.
Överväg då detta. Till varje pris, rädda det livet.
Jag önskar dig lycka till.
Jag är har fullt förtroende för att du kommer att lyckas.
ÅR 2043
I första början, när vi kom till Projekt Splinter -
- var jag tvungen att återskapa injektionerna.
Både ur minnet och genom att använda mitt eget DNA som mall.
Sexton personer dog i tidsmaskinen.
Deras kroppar avvisade serumet. Maskinen slet dem i stycken.
Jag åstadkom ingen lyckad splittring förrän James Cole dök upp.
Du fick tidsresorna att fungera.
Jag förstod inte varför, förrän nu.
Jag är demonen.
Den första tidsresenären.
- Jag drev tiden till vansinne. - Nej, Cole.
Primärernas vapen skulle radera mig fullständigt och för evigt.
Jag är ledsen, Cole. Jag visste inte.
Det gör inget.
Okej... Hur går vi till väga? Skriver vi in koden i vår tidsmaskin?
Nej.
Det får inte sluta så. Det måste finnas ett annat sätt.
- Det skulle inte sluta så här. - Hur skulle det sluta?
Uppdraget har inte förändrats, bara våra känslor.
Kan ni radera honom så kan ni radera Olivia. Det måste finnas ett sätt.
Kanske, men det här är allt vi har.
- Vi har gjort simuleringar. - Jag har dödat sju miljarder!
Jag tänker inte döda nån annan när han är värd mer än alla andra!
Tiden återställs och de kommer att leva igen.
Men inte han. Han får inte existera överhuvudtaget.
Det är inte okej!
Du har gett tiden allt.
Den står i skuld till dig.
Den står i skuld till mig.
Tiden står i skuld till oss alla!
Vår tid är nu. Gårdagen är nu.
I morgon är nu.
Allting kommer snart alltid att vara nu.
Början av slutet är över för alltid.
Medan vi står här vid tidens rand.
Det ändlösas gryning.
När den här dagen är förbi och solen har gått ner...
...så kommer tiden att tillhöra oss.
Och solen stiger när vi vill i vår röda skog.
James...
Det här måste ske.
Vi måste fullborda ditt kretslopp så att du hamnar här med lösningen.
Vad i helvete är du?
Cole!
Emerson?
- Lugn, lugn... - Vem är du?
Just det. Titta och njut.
Var hälsad, aset. Jag är framtids-aset.
Det är en lång kamp och du har bara kommit halvvägs.
Det kommer att göra ont.
Saker inom dig kommer att gå sönder. Saker du inte ens visste du bar på.
Jag tänker berätta nåt jag inte borde säga.
Det kan sabba kausaliteten Jones brukade tjata om.
Du måste förlåta dig själv för det du har gjort.
Och det du måste göra.
Det finns en början och ett slut till allt det här.
Allt du och jag nånsin kommer att vara finns däremellan.
Att jag har den här innebär att på nåt sätt -
- så kommer du att hitta tillbaka till henne.
Dags att ge mig av.
Vi ses snart.
- Det var jobbigare än väntat. - Du sa att det fanns hopp.
Jag måste ju ta mig hit på nåt sätt.
- Du vet att det finns ett annat sätt. - Nej, det gör det inte.
Ms Goines... Ni är på utländsk mark under pestens tid.
Jagad, fångad och ensam.
Jag är inte ensam.
Herregud! Jag kan inte fatta att det funkade!
Vänta! Vilken Cole är du?
Den sista jag nånsin kommer att vara.
ÅR 2043
Herregud!
Jag räddade dig i Prag. Tack för att du gjorde det så lätt.
Tack.
- Vad står på? - Vi har problem.
Primärkoden ger oss en metod att återställa tidslinjen.
Tiden rinner ut. Sätt mig i maskinen och radera mig ur historien.
Det tar 3,5 år för våra system att kompilera hela koden.
Tiden kollapsar inom några timmar. Tolv eller tretton timmar som mest.
Då ger vi koden till oss själva i det förflutna.
Det skulle göra tidsmaskinen obrukbar och förhindra vårt uppdrag.
Vi skulle aldrig stå här med svaret.
Titan är en tidsresande stad och måste ha mer processorkraft.
Möjligtvis. Om vi kan stoppa Olivias slutgiltiga sekvens -
- och på nåt omöjligt vis få tillgång till hennes system.
Även om vi kunde så vet vi inte var eller när Titan är.
Jag är ledsen.
Om jag inte hade velat skriva om historien och manipulera tiden...
Ta resten av talet om tolv timmar. Vi har jobb som väntar.
- James. - Jag ger inte upp.
- Inte jag heller. - Finns det ett annat sätt?
Vi kan stoppa Olivia, döda Vittnet och stoppa stormarna.
Du behöver inte sätta dig i maskinen. Vi kan fortsätta leva.
- Tiden och världen kan skrivas om. - Viruset muterar en gång till.
- Ingen lever 2163. - Vi kanske kan ändra på det.
Det var så här det skulle bli.
Vi kan göra det tillsammans. Det finns fortfarande tid.
- Hur? - Jag har en plan. Vi kan...
- Vad är det där för blick? - Du har aldrig haft nån plan.
- Jag har haft planer förr. - Bara nu när världen går under.
Vill du höra den? Min plan finns här borta. Kom.
- Det är många variabler. - Och inte nog med manskap.
Det är galet.
- Vi blir tvungna att dela upp oss. - Jag vet vad som krävs.
Ramse och jag attackerade en karantänzon med en chockattack.
Men du hade Ramse som förstärkning.
Vi var bra på sånt en gång. Då vi var som bäst.
Nej.
Ramse!
- Jag har lovat. - Stanna!
Ramses och min historia är skriven.
Det kanske saknas en sida. Om vi ska lyckas så behövs alla.
Vänner och familjen.
Förstår du vad du ber mig om?
Ja.
- Vad har du gjort?! - Det är inte som du tror.
Lugn, Ramse! Ta det bara lugnt.
Sluta, Ramse!
Kom igen! Kom igen nu, broder. Det är ingen fara.
Du klarar dig.
Det är jag, broder.
- Det är över. - Jag är ledsen.
Jag är ledsen.
- Vittnet... - Olivia.
Hon dödade både din son och min.
Om några timmar har hon dödat allt och alla.
Du sa att jag sa åt dig att inte göra det här ogjort.
Det ska jag inte göra heller.
Efter det här åker du tillbaka och dör, annars hamnar vi aldrig här.
Och jag måste klättra upp i maskinen -
- och raderas från tidslinjen.
Herregud...
Men om vi ska dö så tar vi subban med oss.
Då behöver jag din hjälp.
- Ja. - Ja.
- Hej. - Hej.
Herrejävlar!
- Mr Cole, är du helt från vettet?! - Inte han. Det var min idé.
- Läget, polarn? - Läget, knäppgöken?
- Vi tänker göra motstånd. - Men det är mot alla regler.
- Tänk på kausaliteten! - Den är meningslös om vi förlorar.
Hon är hans mormor. Bara så han vet.
Vi har en plan och ett tillfälle.
Även om oddsen är emot oss så är det vår enda chans.
Vad vill ni göra, mr Cole?
Vi tänker inta Titan.
- Här är den. - Vilken skönhet.
- Tror du att den är körbar? - Det handlar inte om åldern.
Det handlar om bensinen i tanken. Allt annat går att fixa.
- Vi måste dra. Tiden rinner ut. - Ser du några nycklar?
Det vore synd att tjuvkoppla en klassiker.
Särskilt när jag vet hur du känner för henne.
Vad har du hittat?
Nåns anledning att fortsätta kämpa.
- Beredd? - Akta lacken, bara.
- Jag har den. - Fanns det ingen närmare bil?
Det är inte vilken bil som helst.
Då är vi redo.
En till sak...
- Det är vackert. - Ja.
Jag kan inte lova dig evigheten.
Det enda jag kan ge dig är det här ögonblicket.
Men det är ditt om du vill ha det.
Det här räcker inte.
Titta på solen.
Vet du varför den är så vacker?
För att den går ner.
Älskling, jag är hemma!
Det här är inte lustiga huset.
Ursäkta att jag kommer oanmäld.
Det var dumt av dig att komma.
- Varför kom du hit? - För att säga: "Adios, amigo!"
Du har förstört primärernas vapen men det de ville göra med koden -
- fanns här inne hela tiden.
Men innan vi raderar din existens så är det nåt du borde veta.
Du vet ditt varumärke? Copyright "Vittnet"?
Jag fattar. Det är arameiska för siffran tolv.
Speglad för att representera början och slutet.
Bla-bla-bla... Det ena med det andra. Men med några enkla streck...
...så ser det ut som en penisgubbe.
Är det för att du är ett kukhuvud?
Katarina... Den röda skogen är på väg.
Du är för sent ute.
Är jag?
Auf Wiedersehen, Frau Kirschner.
2043! Manhattan. Nu!
- Vi är mitt i den sista sekvensen. - De har vapnet!
Hon kommer!
Det fungerade.
- Är du redo? - Vad sägs om lite musik?
- Har din pappa nåt bra? - Pappa gillade country och western.
Vad fan...? Är du allvarlig?
- Fan! - Kom igen...
Här kommer det!
Kom igen nu!
Jag vill dö till en bra låt, broder! En bra låt!
- Jag diggar den. - Det känns passande.
Nu gäller det.
Håll i dig, broder!
- Titan! Var? - 400 meter österut.
Våra sista fiender finns här. De är svaga och sårbara.
Hitta dem och döda dem. Lämna inga att...
- Nu fick vi deras uppmärksamhet. - Vi förvissar oss om det.
- Hur funkar det här? - Ge mig din hand, Louise.
Jösses, vilken kick!
Det var ju synd. Slutet på en era.
Jones! Vi har tagit oss in.
- Katarina. - Nej! Jag tänker stå för det här.
Initiera splittringssekvensen!
Mr Cole, vi är inne.
Vi gick i en fälla.
Res med Titan.
- Hon gör sig redo att resa. - Initiera störningspulsen.
- Vad händer? - Vi kan inte resa. Nåt stör tornen.
- Katarina... - Cole och Ramse, det är er tur nu.
Slå ut kraftstationen. Det är det enda som stoppar huvudtornet.
- Cassie? - Vi för in koden i huvuddatorn.
Vi ses på andra sidan.
Skydda maskinen till varje pris. Vi kommer tillbaka när Titan är vår.
Redo för det här?
Vi har förlorat övertaget. Vi är i underläge och kommer att dö.
Nu kör vi.
Huvudtornet kan resa själv. Vi behöver bara avbryta sekvensen.
Avbryt inte sekvensen! Den måste avslutas för att inte göras ogjord.
De är färre än vi. Samla alla rättrogna.
Förstör deras tidsmaskin. Det är det enda vapnet de har.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com